Miss Woodhouse, vad underbart! Jag är nästan frisk från förkylningen.
Hoppas ni har haft en trevlig jul.
-Tack för er present. -Och tack för din.
Jag har mycket obehagliga nyheter, och jag vet knappt hur jag ska börja.
-Tråkiga nyheter? -Dessvärre. Det gäller mr Elton.
Det hände efter mrs Westons bjudning på julafton.
Han mår bra, men jag har missbedömt honom. Å det grövsta!
Mr Elton?
Harriet, jag vet inte hur jag ska säga det här.
Men de känslor vi trodde han hyste för dig-
-var tydligen riktade mot...
-Mot mig själv. -Mot er, miss Woodhouse?
Menar ni att han aldrig...?
Jag lider verkligen med dig!
-Vad gjorde han? -Det tänker jag inte berätta.
Hans uppförande på hemvägen var både vulgärt och anstötligt.
-Mr Elton? -Ja, Harriet. Mr Elton.
Stackars Harriet. Du har all anledning att vara ledsen.
Men felet är mitt. Jag har gruvat mig så för att berätta det för dig.
Miss Woodhouse, ni har inget att förebrå er!
Om jag ändå var hälften så god och blid som du.
Felet var mitt. Det var enfaldigt av mig att tro-
-att en man i mr Eltons ställning kunde hysa känslor för en sån som jag.
Hur som helst vill jag inte tala om den här eländiga historien igen.
Vi måste lägga det bakom oss. Vi måste visa upp en tapper min!
Nu när julen är över måste vi ut och röra på oss. Du är så gott som frisk.
Ingen vet om det som hänt-
-utom du, jag och den berörde.
Och han har rest bort.
-Har mr Elton rest bort? Vart? -Till Bath, säger miss Bates.
Och hon brukar vara välinformerad.
Jag är förvånad att han visar sådan finkänslighet.
-Kära Harriet! -Jag ber om ursäkt, miss Woodhouse.
Jag kan inte rå för det.
Han var så stilig.
Jag vet inte om det var havremusten, som var lite tjockare än vanligt-
-eller det rostade brödet-
-men jag hörde kyrkklockan slå varje kvart fram till klockan fem.
-Emma! -Mr Knightley!
-Jag visste inte att ni var här. -Han kom med tråkiga nyheter.
Du kanske tycker att det är tråkigt, men mig stör det inte.
Det är bara mr Westons son som än en gång skjutit upp sitt besök.
Stackars mrs Weston, så besviken hon måste vara.
-Du ska väl inte gå ut? -Jo, det ska jag.
Nu när julen är över har jag flera besök jag måste göra.
Den kära Emma... Hon sliter ut sig för andras skull.
Ursäkta mig, sir.
Det är synd om paret Weston som behandlas så nonchalant.
Mr Churchill har säkert sina skäl.
Men mrs Churchill måste vara en krävande förmynderska.
Hon har säkert sin del i det.
Men om han vill träffa sin far, borde han kunna avsätta tid till det.
Yorkshire ligger en bra bit bort.
Det hindrade honom inte från att vila upp sig i Weymouth i somras.
Han borde säga ifrån att det är hans plikt att besöka sin far.
Det vore otacksamt mot den moster som uppfostrat honom.
Ni är fast besluten att tycka illa om honom.
Jag är villig att erkänna hans förtjänster men känner inte till några.
Bara att han är välväxt och stilig med ett vinnande sätt.
Även om det är hans enda företräden, skulle han skattas högt i Highbury.
Det är inte ofta vi har tillfälle att se stiliga, trevliga unga män.
Tänk vilken sensation hans ankomst blir!
Det kommer bara att finnas ett samtalsämne i Highbury och Donwell-
-ett enda föremål för nyfikenhetv Mr Frank Churchill.
Jag lär inte bli lika överväldigad.
Det kan hända att han är sympatisk.
Men om han är en snattrande snobb tänker jag inte ödsla tid på honom.
Jag tror att han kan konsten att konversera med alla.
Med er skulle han prata om jordbruk, med mig om musik och teckning.
Blott 23 år, och redan en garvad salongspolitiker?
Du skulle inte stå ut med en sån spoling i fem minuter.
Jag tänker inte prata mer om honom. Vi har båda förutfattade meningar.
Jag tror honom om gott-
-på grund av mr och mrs Weston, och det skäms jag inte för.
Nu måste jag gå, mr Knightley.
Mrs Goddards Flickskola
Först ska vi besöka miss Bates och hennes mor.
Men en viss persons namn lär nog dyka upp under samtalet.
Jag vet att det gör ont, men du måste försöka dölja dina känslor.
-Jag ska göra mitt bästa. -Det tror jag säkert.
Du slipper åtminstone lyssna alltför uppmärksamt på miss Bates.
Och så slipper vi brevet från den perfekta miss Fairfax-
-för hon brukar oftast skriva på fredagar.
Seså, Harriet. Låt mig få se ditt leende!
Miss Woodhouse och miss Smith! Vilken trevlig överraskning! Kom in!
-Vi stannar inte länge. -Sätt er!
Det är Harriets första visit sen hon blev sjuk före jul.
Då ska ni få nåt stärkande. - Miss Woodhouse är här, mamma!
Jag undrade just vilka det var.
Mr Elton är kvar i Bath, där han ständigt blir bortbjuden-
-enligt mrs Cole. - Jag är så glad att det var ni, för vi har besök.
-Min niece Jane! -Jane Fairfax?
Hon ska bo hos oss ett tag. Hon är uppe på sitt rum.
-Då ska vi inte störa. -Patty!
Kila upp till miss Jane och säg att miss Woodhouse kom hit-
-i hopp om att få träffa henne.
Hon kommer att bli så glad.
Miss Woodhouse och min niece är jämngamla. De växte upp tillsammans.
Ni skulle se dem gå in i en danssalong tillsammans.
Två så stiliga flickor får man leta efter. Säg nu inte emot!
Men stackars Jane är klen.
Hon blev tidigt föräldralös och togs om hand av överste och mrs Campbell.
Herrskapsfolk, förstås. Men stackarn äger ingenting.
Och nu måste hon skaffa sig en anställning.
lnnan hon kommer ner måste jag berätta att hon fått ett utmärkt erbjudande.
Mr och mrs Dixon, ett gift par hon träffade i Weymouth.
Ett elegant par med goda försänkningar.
De blev så förtjusta i Jane, att herrn insisterar på-
-att hon ska bo hos dem och undervisa barnen i musik!
Miss Fairfax måste vara glad.
Men är det inte ovanligt att herrn i huset arrangerar sånt?
Dixons är väl ansedda. Men Jane får berätta alltihop själv.
-Om hon inte kommer strax... -Där är du, kära Jane!
-Se vem som är här! -God morgon, miss Fairfax.
Miss Smith, det här är min niece, miss Fairfax.
Du vill sitta bredvid miss Woodhouse.
Ni får ursäkta dem, miss Smith. Men ni ser hur det är.
Vi ska inte stanna länge. Ni måste vara trött efter resan.
En smula.
-Jag hoppas att vädret var behagligt. -Ja, mycket.
Bra, det gläder mig.
Att resa så här års kan vara hemskt tröttsamt.
Tyvärr har jag inte längre något instrument hon kan spela på.
Hon har så känsligt handlag.
Jag sa just att det är synd att vi inte har kvar pianot!
I vårt gamla hem var saker och ting förstås annorlunda.
Miss Fairfax är välkommen att använda vårt piano när hon vill.
-Det var vänligt av er! -Tack.
Besök oss på tisdag kväll-
-så kan miss Fairfax spela och underhålla oss allihop.
-Hoppas att du kommer, Harriet. -Så gärna!
Vilket trevligt förslag! Hur ska jag kunna tacka er?
Ni ska visst ta anställning, men jag hoppas att ni stannar här ett tag.
Mina planer för framtiden är ännu högst osäkra.
Du skrev att allt var klart och att du nästan bestämt dig för att tacka ja.
Brevet ligger här nånstans.
Det jag skrev i brevet var konfidentiellt.
Jag ber om ursäkt. Jag är ledsen om jag sa nåt dumt-
-men det var ett så fint erbjudande, från en ansedd familj.
Det måste vara förnämt folk som kommer med ett så generöst erbjudande.
Snälla moster!
Miss Bates, vi ska gå nu. Harriet måste vara hemma i tid.
Då ses vi på tisdag kväll, miss Bates och miss Fairfax.
Jane lilla, vad är det? Vad har jag gjort?
Ingenting, moster.
Mycket bra...
Tack, Williams.
-En mycket trevlig afton, Emma. -Tack, mr Knightley.
-Jag är glad att ni är belåten. -Tack, kära du.
Miss Fairfax spelade exceptionellt bra.
-Men du tyckte inte om henne. -Det sa jag inte.
-Det behöver du inte. -Jag tycker att hon är reserverad.
Det beror säkert på hennes situation. En naturlig osäkerhet.
Skulle hon vara osäker? Det har jag inte märkt.
Ni hade ett långt samtal igår kväll.
Jag frågade henne om Weymouth och hennes planer för framtiden.
Jag var road över hur lite information jag erhöll!
-Det var tråkigt att höra. -Men hon är oerhört elegant.
Man kan inte ta ögonen ifrån henne. Och jag beklagar hennes situation.
Det är olyckligt att de ska ha det så knapert.
Om man ändå kunde göra nåt mer.
Stackars mrs Bates. Hon är av fin härkomst, ska ni veta.
Men jag är inte här för att prata om gårdagskvällen. Jag har...
Emma, glöm inte att skicka ett stycke skinka till dem.
Jag har nåt att berätta som torde intressera dig.
När började ni fara med skvaller?
Om du inte är intresserad... Nåväl. Mr Cole...
Se till att de skivar den och steker den i en smula flott.
Låt dem inte ugnssteka den.
Hartfieldfläsk är inte särskilt fett.
Men ingen ung eller känslig mage kan smälta det ugnsstekt.
-Vad var det ni ville berätta? -Jag träffade mr Cole...
Vi hade vägarna förbi... - Mr Woodhouse, hur står det till?
Miss Woodhouse, mr Knightley...
Miss Woodhouse, ni ska ha tack. Vilket fint skinkparti!
Jag sa till Jane att det måste komma från Hartfield. Ni är så generösa!
Och har ni hört det senaste? Mr Elton ska gifta sig!
Gifta sig! Med miss Augusta Hawkins från Bristol.
Så stod det i mrs Coles meddelande. Det kom alldeles nyss.
Jag var i köket och pratade med Patty, och då kom meddelandet.
Så mr Elton ska gifta sig! Alla önskar honom säkert lycka till.
Varför har han så bråttom? Han dög utmärkt som han var.
Vi kommer att få en ny granne.
Mamma är så glad. Hon vill så gärna se en kvinna på prästgården!
Det är verkligen strålande nyheter!
Miss Fairfax är tyst. Ni är väl intresserad av nyheterna?
När jag väl träffat mr Elton blir jag säkert intresserad.
-Sådan är jag. -Miss Augusta Hawkins från Bristol!
Jag trodde att det skulle bli en flicka från trakten, men jag hade visst fel.
Miss Woodhouse låter mig pladdra på. Hon vet att det inte är illa ment.
Miss Smith har visst återhämtat sig. - Nu får vi gå, Jane.
Adjö med er!
Mr Knightley kommer också, det var vänligt!
-Är miss Woodhouse hemma? -Hon sitter i vardagsrummet.
-Miss Woodhouse, vet ni vad som hänt? -Stackars lilla Harriet.
-Sätt dig ner och ta dig samman. -Tack.
Jag var på väg hit från mrs Goddard.
Jag var på High Street när det började regna, så jag gick in på Ford's.
Jag väntade där utan att tänka i hela tio minuter, och...
Vem kommer in om inte... Jag kan knappt säga det.
Vem var det som kom in?
Det var...Robert Martin.
Och hans syster.
Jag trodde att jag skulle svimma, jag visste inte vad jag skulle göra.
De stod och pratade med varandra, sen kom hon fram till mig.
Men hon var förändrad. Det kändes så hemskt!
Sen kom han fram till mig, långsamt, och han verkade så osäker.
Han sa något, och jag vet inte vad jag svarade.
Sen sa jag att det slutat regna och att jag måste gå.
-Vad hände sen? -Jag kom hit så fort jag kunde.
Vad skulle jag ha sagt? Jag har aldrig känt mig så eländig i hela mitt liv!
Du behöver inte känna dig besvärad.
-Tycker ni inte det? -Absolut inte!
Prata med mig och gör mig väl till mods igen.
Jag önskar att jag kunde.
Men jag har något att säga som du inte kommer att tycka om.
Något som kommer att såra dig och som är svårt att berätta.
Mr Elton ska gifta sig.
Med någon han träffade i Bath.
-Det är allt jag vet. -Det måste vara en förnäm dam.
Nu drabbas du av ännu ett slag. Det är grymt av honom!
-Stackars Harriet. -Bry er inte om mig.
-Jag lider verkligen med dig. -Miss Woodhouse...
Ni har tur som inte är svag som jag.
Smärtan går snart över.
Nu måste du gå hem till mrs Goddard så hon inte blir orolig.
-Tack, miss Woodhouse. -Du har inget att förebrå dig.
Du kan hålla huvudet högt i vilket sällskap du än befinner dig.
-Emma lilla! -Mr Weston...
Jag har en liten överraskning till er.
En besökare. Se - min son Frank.
-Mr Churchill... -Jag sa ju att han skulle komma.
Kom närmare brasan! - Emma, ta fram en...
-Jag ber om ursäkt. -Tillåt mig.
Jag tyckte det var hög tid att besöka mitt sanna hem.
-Särskilt nu när det blivit så glatt. -Hans styvmor är förtjust i honom!
Jag väntade mig en hyfsat stilig person av en viss ålder.
-Men så möts jag av en söt, ung kvinna! -Hör på den spjuvern!
I mitt tycke kan ni inte lovorda mrs Weston för mycket.
Jag har ett ärende på Crown, så jag måste gå. - Du kan stanna.
Om miss Woodhouse fördrar din närvaro en stund till.
Det är bäst att jag följer med min far. Jag har ett besök att göra.
-Vem känner du i Highbury? -En miss Banes, eller Bates...
-Miss Bates. -Så ni känner henne?
Alla i Highbury känner miss Bates och hennes mor.
-Hur har du lärt känna henne? -Jag har aldrig träffat henne.
Men väl en släkting till henne, miss Fairfax.
-Jag lovade att hälsa på mostern. -Jane Fairfax - hennes niece.
-Hon är hos sin moster nu. -Är miss Fairfax här i Highbury?
Strålande! Då blir mitt besök hos hennes moster desto trevligare.
-Om ni ursäktar mig. -Jag talade med miss Fairfax igår.
-Hon sa inte att hon kände er. -Hon har väl redan glömt mig.
-Då blir det ett kort besök. -Min betjänt kan visa er vägen.
Det kan min far göra.
Han ska bara till Crown, och miss Bates bor längre bort.
På motsatt sida, och det är hemskt lerigt.
-James kan visa er tillrätta. -Det är mycket vänligt av er.
Men Frank känner igen en vattenpöl när han ser en.
Jag är förstås enormt tacksam för erbjudandet.
Adjö, miss Woodhouse. Hoppas vi träffas fler gånger medan jag är här.
Det hoppas jag, mr Churchill.
-Emma, du ska väl inte gå ut? -Jag ska köpa tråd hos Ford's.
Någon av flickorna kan gå.
Det är viktigt att det blir rätt färg.
Lite motion är bara nyttigt.
Inte i den här otäcka blåsten!
Kära nån...
Tack.
-Emma! -Miss Woodhouse!
-Vad gör ni ute så tidigt? -Ett litet hushållsärende.
Man kan inte vara i Highbury utan att besöka Ford's.
Traktens grädda samlas visst här.
Och att ni är här bevisar saken.
Så jag måste köpa nåt på Ford's som en sann medborgare.
-Ett par handskar kanske? -Jag beundrar er patriotism.
Ni är respekterad på grund av er far.
Men köp ett par handskar av mr Ford, och ni blir älskad på egna meriter.
-Det ska jag göra. -Ni får ta hand om honom.
Jag har några besök att göra. - Vi träffas hos miss Bates.
Adjö, mrs Weston.
Kom, mr Churchill.
-Mr Perkins... -God morgon, miss Woodhouse.
Jag skulle vilja titta på ett par handskar till förmiddagsbruk.
-Getskinn eller York-brunt? -Låt mig se båda.
-Jag har ganska små händer. -Det blir en liten storlek.
Jag ska gå till lagret.
-Ni gjorde er artighetsvisit? -Artighetsvisit?
-Hos miss Bates häromdagen. -Jag skulle precis komma till det.
-Ni kunde ha förberett mig! -På miss Bates?
Hon är en förträfflig kvinna. Jag vill inte höra ett ont ord om henne.
-Det ska ni slippa. -Träffade ni även miss Fairfax?
Det gjorde jag. Men jag måste säga att hon inte såg nåt vidare ut.
-Men så ska jag kanske inte säga. -Hon anses som mycket vacker.
-Jag tycker att hon är mycket vacker. -Hon har ett fint ansikte.
Men hon är väldigt blek, och så reserverad...
Hon är reserverad.
Men hon har skäl därtill. Ni känner väl till hennes situation?
Att hon är obemedlad och måste ta plats som guvernant?
Det kan inte vara trevligt.
Jag skulle inte ta det med samma jämnmod som hon.
Nu skäms jag för min brist på medkänsla.
Jag ska försöka bättra mig.
Det var inte menat som kritik mot er!
Men hon är reserverad. Jag har själv beskrivit henne med det ordet.
Men ni är så förstående.
Jag måste erkänna-
-att jag ogillar att höra henne lovordas av alla!
Hon behöver bara vidröra pianot för att hela sällskapet ska jubla.
-Jag har hört talas om hennes spel. -Dessutom är hon så kylig.
Det är ingen tilldragande egenskap.
Det är mycket svårt att bli förtrolig med en kall person.
Vi har aldrig varit förtroliga med varandra.
Jag tror inget ont om henne.
Men hennes reserverade sätt och rädsla att uttala bestämda åsikter-
-får en nästan att misstänka att hon har nåt att dölja.
Jag har ingen aning om vem det kan komma från! Ingen aning!
Vi hade just satt oss till bords när det knackade på dörren.
"Vem kan det vara", sa jag. "Inte miss Woodhouse, för de har besök."
Och där stod körkarln på tröskeln.
"Jag har en leverans till miss Fairfax."
Visst sa han så?
Det är ett vackert instrument. - Eller hur, Emma?
-Mycket vackert. -Vet ni inte vem det kommer från?
-Jane och jag har våra aningar. -Har vi?
Hennes förmyndare, överste Campbell, är mycket välbärgad och frikostig.
-Så vi behöver inte leta långt. -Han måste vara givaren.
-Vilken fin present! -Inte sant?
Men han är ju så förtjust i Janes spel, som vi alla.
Du behöver inte titta på mig på det viset!
Håller ni med? Är det överste Campbell som skänkt pianot?
Jag vet ingenting om herrn i fråga.
Ni verkar misstänka en annan källa.
Överste Campbell var inte den förste jag kom att tänka på.
-Vad tror ni om mrs Dixon? -Mrs Dixon?
Menar ni damen vars barn hon ska undervisa?
Javisst!
Det är mer sannolikt att en ung kvinna ligger bakom överraskningen.
Då måste ni inkludera mr Dixon som en möjlig välgörare.
-Ni ligger steget före mig! -Glöm att jag yttrade mig.
-Dixon är vår man. En kärleksgåva. -Emma lilla!
Om ni upprepar ett ord av det jag sa, blir jag hemskt arg!
Talade ni till mig, mrs Weston?
Vi diskuterade kläder inför mrs Coles bjudning-
-och ville veta ditt val.
Jag visste inte att mrs Cole skulle ha bjudning.
Är inte ni och mr Woodhouse bjudna?
Märkligt! Hon som är så trevlig och försynt.
Mr och mrs Cole har inte varit på Hartfield ännu.
-Så det var rätt att inte bjuda oss. -Men alla ska gå!
-Paret Perry och Harriet Smith... -Det var vänligt av mrs Cole.
Mr och mrs Weston, och mr Churchill, hoppas jag.
-Har ni tackat ja? -Varför skulle jag inte det?
Jag hade hoppats få nöjet att dansa med er.
Mr Knightley har erbjudit Jane och mig att åka i hans vagn.
Ska mr Knightley till paret Cole?
Han skulle komma den här vägen och hämta oss.
-Klockan halv sex var det väl? -Jag tror det, moster.
Tack, Williams.
Det var vänligt.
Mrs Cole har bjudit oss på middag på torsdag.
Hon beklagar det korta varslet, men de väntade på en ny skärm-
-som ska skydda mig från drag.
-Så omtänksamt. -Det var vänligt av mrs Cole.
Jag tycker inte om middagsbjudningar.
-Sena kvällar passar inte oss. -Vi behöver inte stanna så länge.
Jag måste nog tacka nej. Men de vill gärna att du kommer-
-och det är i sin ordning. Förutsatt att vädret är som det ska.
-Varken för kallt eller för blåsigt. -Tack, far.
Om inte miss Taylor hade gift sig, hade hon stannat hemma med mig.
Du behöver inte äta ensam. Mrs Goddard kan göra dig sällskap.
Det vore trevligt. Framför mina ursäkter så artigt som möjligt.
Du får be James vänta med vagnen. Du blir snart trött av allt oväsen.
Jag kan inte gå tidigt, då skulle festen komma av sig.
Än sen? Ju förr en fest är till ända, desto bättre.
-Är allt till belåtenhet, mrs Weston? -Absolut, mrs Cole.
Jones, ta ut bordet.
-Miss Bates? -Det är utsökt!
Jag lät tillaga det speciellt åt er eftersom ni är så förtjust i det.
Sitt inte där, miss Woodhouse! Det kan inte vara bekvämt.
-Jag sitter utmärkt här. -Är ni inte för långt från brasan?
-Inte alls. -Brasorna brister ibland i värme.
Jag begriper inte varför. Jag var noga med att veden skulle vara torr.
Jag tål inte ynkliga brasor.
Här kommer herrarna!
Kom in till oss nu! Vi är hemskt glada över att se er igen!
Där är han! Där har vi mr Frank Churchill.
Han ser nästan ut som mr Elton när han står där!
-Tycker ni inte det? -Nej, det gör jag inte!
Ni kanske har rätt.
Mr Knightley och min far diskuterar sockenaffärer.
Så jag sökte mig till trevligare sällskap. Får jag slå mig ner?
-Det här är miss Harriet Smith. -Hur står det till?
-Ta min stol! -Gör det, mr Churchill.
Harriet föredrar att sitta närmare brasan. - Inte sant?
Ja, miss Woodhouse.
-Nå? Är hon inte söt? -Synnerligen söt.
-Och avväpnande naiv. -Hon är den raraste man kan tänka sig.
Halva min vistelse här är redan över. Tiden har aldrig gått så fort.
Ändå ödslade ni en dag på att åka till London och få håret klippt.
Stämmer det?
Jag har inget nöje av att umgås med mina vänner om jag inte är presentabel.
På tal om hår, har ni lagt märke till miss Fairfax?
-Hon har den märkligaste frisyr! -Ni är hemsk!
Har ni nånsin sett nåt så överdrivet?
Hon tycker väl att hon kan bära upp frisyren.
Den kanske har en koppling till det mystiska pianot.
Vad menar ni?
En viss herre kanske tycker om den, och hon har den som en hyllning!
Vi kom överens om att inte prata mer om det där.
-Det minns jag inte. -Nu går ni för långt.
Som medsyster måste jag försvara henne.
Jag går bort och berömmer frisyren. Se efter om hon rodnar.
Ni är verkligen hemsk!
Får jag slå mig ner? Äntligen får jag prata med er!
Jag har funderat och planerat, precis som ni brukar göra.
Vet ni hur miss Bates med niece kom hit?
-I mr Knightleys vagn. -Tycker ni inte att det är konstigt?
-Inte det minsta. -Mr Knightley promenerar alltid.
Han skulle aldrig ta vagnen.
Och miss Fairfax som är så känslig för kyla. Säger det er inget?
Ni brukar vara snar att upptäcka sånt.
Mr Knightley och Jane Fairfax! Det kan inte vara möjligt.
-Varför inte? -Ni misstar er!
Mr Knightley skulle hjälpa henne på alla vis, men inte...
Den bästa gåvan vore att äkta henne och ge henne ett respektabelt hem.
Det vore utmärkt för henne, men katastrofalt för honom.
Tänk att få Donwell hemsökt av miss Bates-
-och höra hennes tack för att han äktade hennes kära Jane.
-"Så vänligt av mr Knightley!" -Grymma flicka!
Nej, nej. Mr Knightley behöver inte gifta sig.
Han har så många vänner och kamrater.
-Det skulle vara orättvist. -Mot vem?
Mot...lille Henry, hans brorson.
Han ska ärva Donwell, det är redan bestämt.
Det är otänkbart. Och Jane Fairfax av alla kvinnor!
Snälla Emma!
Vi har hört så mycket gott om era talanger. Vill ni underhålla oss?
Om jag kunde bli ursäktad ikväll. Jag är en smula förkyld.
Miss Fairfax, det är främsta skälet till att vi samlats här!
-Jag är hemskt ledsen, mrs Cole. -Hon behöver lite övertalning.
Gör oss inte besvikna!
-Snälla miss Fairfax! -Ni kan inte vägra!
-Låt gå. Om jag måste. -Tillåt mig vända blad.
Flickan borde inte bli tvingad.
Här är den trevliga melodin som spelades i Weymouth.
-Vad sägs om den? -Som ni vill.
Får jag be om tystnad! Miss Fairfax ska sjunga för oss.
-...och nu när hon kan öva... -Miss Bates...!
Tack.
Jag ber om ursäkt. Jag är lite hes.
Försök igen. Den är lätt.
-Vi kan sjunga tillsammans. -Ursäkta mig!
Seså, mr Churchill. Låt flickan vara.
Ungdomarna kanske har lust att dansa.
Om ni flyttar möblerna...
-Mrs Weston, vill ni spela för oss? -Naturligtvis.
Kan någon inleda dansen?
Vem börjar?
Miss Woodhouse?
Miss Woodhouse, dansar ni inte?
Det här är ett nöje jag länge lovat mig själv. Får jag lov?
Så gärna, mr Churchill.
Tack.